FAKTISKA HÄNDELSER 4 JUNI 1989.
-Vad fan...? -Vad händer?
Herregud!
Monstervågen kom ur tomma intet.
En vattenmur på tolv meter drämde in i oss som ett godståg-
-och var borta igen innan vi visste ordet av.
Released on www.Danishbits.org
Vi låg upp och ner, vatten strömmade in på båten.
Jim!
Vad fan händer?
-Vi är okej. -Vi ligger upp och ner, vi sjunker.
Vi sjunker inte. Vattnet slutar stiga när det utjämnas med havet.
Vi kommer att dö!
Håll i er.
Killar! Ta med er allt ni kan. Akterhytten är den högsta punkten.
Bättre än så här blir det inte.
Rick! Rick! Vad gör du?
-Nödsändare. -Kom, Phil.
-Jag kan inte gå in dit. -Kom nu, Phil.
In med dig!
3 TIMMAR EFTER KAPSEJSNINGEN
-Vad fan gör vi nu? -Här. Ät.
-Vi kommer att dö. Vi är förlorade. -Håll käften.
Hon slås sönder förr eller senare. Av en storm eller en containerbåt.
Håll dig bara lugn, okej? Det är huvudsaken.
Vi klarar oss.
Vi ska bara försöka få båten på rätt köl.
-Det går inte. -Varför inte?
En trimaran som vänts kan inte vändas tillbaka.
Det var kört redan på ritbordet. Jävla dödsfällor.
Vi kan rigga upp nåt, göra en mast och segla upp och ner.
Hon ligger till 75 % under vatten. Okej? Osegelbar.
Vi har mat.
Vi har vatten. Jag har tankar fulla av vatten -tusentals liter.
Vi behöver bara vänta. Vi klarar oss. Ni måste slappna av.
Enda chansen var att foga sig och lära sig att överleva.
De behövde acceptera läget och finna sig i det.
Men allt de kunde tänka på var att bli räddade.
DAG 4
-Stympning. -Ja, av ett lik.
-Du skulle byggt en räddningslucka. -Nu kommer nån att höra oss. Va?
När tror du att nån hör signalen?
Svårt att säga. Inte så många båtar här ute -det måste bli ett flygplan.
-Hur nära måste de vara för att höra? -Det beror på förhållandena.
BESÄTTNING TILL TONGA SÖKES
Jag missade mitt startdatum. Första besättningen hoppade av-
-och jag behövde ersättare fort.
-Jim, kolla här. -Jag ville iväg innan ovädren kom.
-John Glennie. -Jim.
-Hur är vädret på Tonga så här års? -Tropiskt. Sol, värme, stränder.
-Massa vackra kvinnor. -Det låter bra.
Jo då, "Vänskapsöarna". Vi behöver en kock. Har du seglat?
Inte det minsta.
Lite.
Skit samma. Jag behöver bara extra gubbar till vakterna.
Hur lång tid tar det?
Två veckor max. Passadvindarna är rätt starka så här års.
-Kom ner och kolla in båten. -Visst.
Det gör dig gott att komma bort, rensa luften.
-Du då? -Kanske.
-Allvar? -Visst, varför inte?
Jag ska till doktorn i morgon, men jag verkar vara utom fara.
Tumören krymper.
Fantastiskt.
Rose-Noelle lägger ut om två dar. Vad tror du?
-Skriv ner det nu. -Martha, ge dig.
-Jag menar allvar. Skriv. -Vad?
De som jag ska ringa när du drunknar.
Ha lite förtroende.
Du har aldrig varit till sjöss och kan knappt simma.
-Vi beslutade att ta en paus. -Inte en sån paus.
Du får laga mat hela dan. När du inte spyr. Du blir sjösjuk i en kajak.
Förlåt att jag inte kan serva dig, men jag måste göra det.
Inget testamente. Bara ett namn och ett telefonnummer i USA.
Glöm inte den. Du lär behöva den. Jag väntar i bilen.
Hon väljer sina tillfällen, va? Just när vi ska iväg.
Du känner Martha. Hon tänker nog bara på det värsta som kan...
Ingen av oss gillar den här idén, men det är bra att du ska iväg.
Det är viktigt. Inget att ångra -allt sånt.
-Vi säger "hej då" här. -Ska du inte följa med ner?
Jag gillar inte avsked bland folk. Martha verkar inte heller göra det.
Var rädd om dig.
-Fall inte över bord. -Jag lovar.
-Vi ses om några veckor. -Hej då.
Vi ses. Jag älskar er!
Det här blir så bra för honom.
-Vi ses, pappa! -Hej då, pappa!
-Hej då, älskling! -Var snälla mot mamma! Sköt er!
Hör du, var inte ledsen. Vi tjejer hjälper varandra.
Var är din kompis?
Är hon okej?
Upp med hakan. De kommer klara sig fint.
Tänk vad kul när han kommer hem. Då är han het på gröten.
Nej. Det är inte det. Vi gör slut.
Jim, hjälp Phil med fendrarna.
Jag hade väntat länge på äventyret.
Jag fick inte dem som jag ville ha, men hade åtminstone en besättning.
På Tonga skulle jag byta ut dem.
Resan skulle ta mig till mina gamla seglarvatten i Söderhavet.
Början på nåt nytt, kärlek och äventyr.
Rose-Noelle var min stolthet och glädje, mitt hem, min fristad.
Vad tror du, Jim?
-Jim ser lite vissen ut. -Han repar sig.
-Hon är din. -Okej.
Vindprognos för Nya Zeeland.
En kraftig cyklon har sitt centrum utanför Nordöns östkust.
Med stormbyar upp till 26 m/s och sex meter höga vågor.
Hela östkusten...
...stormvarning för hela västkusten från Terawhiti till Cape Egmont.
Det var ljuv musik i mina öron. Vi skulle kunna segla slör-
-ända till Tonga och det skulle gå fortare än jag hoppats.
Vad gör han?
Jag vet inte. Han ser ut att sätta mer segel.
-Ett plan måste vara inom 100 sjömil. -Hur länge innan de hittar oss?
Vad kommer hon att komma ihåg om mig, om oss?
-John? -Fem dar.
Det grejar sig. Om fem dar är vi härifrån.
Enligt oraklet.
Jag uppskattade vår position till 140 sjömil från östkusten.
EPIRB-signalen nådde inte inrikesflyget.
Vi fick sätta vårt hopp till en internationell flygning.
Jisses, jag kan inte andas. Det är din tur att sitta där inne.
Det kan inte dröja mycket längre. Nån måste höra signalen.
Det gör de. Vi har haft tur fram till nu.
Tur? På vilket sätt har vi haft tur?
Om nån stått på däck: ridå.
-Om vi kapat ankaret hade det gått. -Du ville lägga ut det. Kom ihåg det.
Vad menar du? Du visste att stormen närmade sig.
Du riskerade våra liv!
Att lägga ut och att nå målet var det bästa med att segla.
Jag avskyr långfärdssegling. Det är så jäkla tråkigt.
Spänningen med oväder och långa nattvakter släpper fort.
För mig handlade det om att se världen och ta med mig mitt hem.
Där har vi en man som vet vad han gör.
Vi flyger fram. Det är bra fart på honom.
Hon är snabb. Så vill jag ha mina kvinnor.
Vem lämnade du hemma? Har du nån i Australien?
Jag tänker mer på den jag seglar mot.
-Vem är tjejen på fotot där nere? -Den ursprungliga Rose-Noelle.
Tahitisk prinsessa. Jag döpte båten efter henne. Mitt livs stora kärlek.
-Älskar du henne fortfarande? -I anden.
Vi seglar lite fort, va, John? Vi har väl inte så jäkla bråttom?
Jag vill komma så långt vi kan före kvällen. Vädret slår om.
Slår vädret om? Vad innebär det?
Det kommer en storm och vi ska fånga den.
Den är över oss rätt snart. Då får vi segla på riktigt.
Lite kunskap är farligt.
Jag gillar inte det här alls.
Phil var ovan seglare och var rädd. Hans rädsla smittade av sig.
Hur länge blåser det?
Om ni lyssnat på sjörapporten så hade ni vetat om det här.
Stormen blåser oss till Tonga på nolltid.
Seglade du in oss i stormen med vilje?
Använd radion! Anropa kustbevakningen!
Få hit en helikopter som hämtar oss. -Är det kustbevakningen?
Radion har kort räckvidd. Här finns ingen som hör dig.
Varför? Varför har den kort räckvidd?
-För att jag inte har licens. -Varför inte?
Jag tror inte på det. Det är slöseri. Här ute är man här ute. Det är resan.
Fan ta dig! Vi kommer att slå runt!
Vi slår inte runt. Båten kan inte slå runt.
Jag har seglat 40 000 sjömil i en sån här.
Var det för 20 år sen?
Jag byggde henne själv. Vi har korsat Tasmanhavet tillsammans.
Du är inte i fara, Rick. Slappna av.
-Har du ett drivankare? -Hur så?
Så vi inte studsar runt när vi rider ut stormen.
-Har du ett? -Självklart.
-Lägg ut det och sänk farten. -Aldrig.
Det är helt nytt och var svindyrt.
-Om vinden vänder så ryker det. -Vi röstar om det.
-Detta är ingen jävla demokrati. -Fan för dig! Var är det?
Få hit säcken.
Okej, håll i säcken.
-Använd den här linan. -Okej.
-Klar? -Kasta!
Det här var mitt stora misstag.
Jag lät mig tvingas av en skrämd besättning utan havsseglingsrutin.
Vågor som slår mot en trimaran låter som kanonskott.
Det kan vara skrämmande om man inte är van vid det.
-Vad fan var det? -Drivankaret har trasslat.
-Då måste vi få loss det. -Nej, för farligt.
Du kan förlora ett finger eller en hand.
-Då skär vi loss det. -Nej. Rorpinnen är fastsurrad.
Vi kan bara ligga lågt och vänta ut stormen.
-Vi kan inte lämna ankaret så. -Jag är skeppare, Rick. Minns du?
Sov lite. Vi fixar det i morgon när vädret är bättre.
Det här gör er glada och ger er lite mannamod.
-Vad är det? -EPIRB.
Vi kan få den att sända en nödsignal som ett överflygande plan kan höra.
Du riskerade våra liv. Vad är du ute efter? Försäkringspengarna?
Jag är inte försäkrad. Jag är försäkrad av Gud, inte av parasiter.
Du är i mitt utrymme!
Vad händer om båten välts rätt? Klarar vi oss med allt vatten?
Det händer inte.
Vi måste skära ut en räddningslucka.
Du skär inte ett hål till i den här jävla båten.
Visa respekt för henne, för mig och för allt jag har satsat.
Fan heller. Det gäller våra liv. Om du inte gör det så gör jag det.
Det gjorde ont att se. Som att se en närstående skändas.
Men Rick tjafsade man inte med. När han bestämt sig blev det så.
DAG 8
Att komma ut gjorde dem inte gladare.
När de såg vad vi stod emot sjönk moralen ännu djupare.
Allt hopp om en snabb räddning kändes nu väldigt avlägset.
Rick. Rick.
Lampan.
Vänta lite. Den tänds igen.
Den är död.
Utan EPIRB stod vi ensamma, utanför alla flyg-och sjövägar.
Vinden, strömmarna och gudarna lekte med oss.
Vi kontrollerade bara oss själva.
Rick, Jim, hjälp mig där ute.
Vi behövde sluta fred och jobba som ett team.
Jag har den.
Så där.
-Phil, hjälp oss. -Jag är upptagen.
Varför gör ni det? Det är inte lönt. Varför bry sig?
Vi måste göra oss mer synliga för fartyg och flygplan. Därför.
Vad finns det mer där nere? Jisses! Se dig för.
-Det var inte meningen. -Fan ta dig. Titta, jag blöder!
Bit ihop. Jisses, vilken jävla idiot du är.
Vi ransonerar maten från nu.
Vi måste. Vi vet inte hur länge vi blir kvar här ute.
Vi måste få upp seglen. Du dyker efter dem i morgon.
Jag sa att man inte kan segla båten upp och ner-vänd.
Vi beslutar genom att rösta. Vi följer majoritetens vilja.
Du är före detta polis, va? Släpp det, Rick.
Din känslokropp svälter och du befinner dig i den.
-Tro på den inre guden. -Kör upp din dumma religion i arslet.
Rick, räck mig vitkålen. Var är kniven? Den här är kass.
Vi har tonfisk. Det fanns en citron nånstans på den här skorven.
Där har vi den.
När jag var en ung pojk
ville jag segla jorden runt
det är livet för mig
livet till sjöss
en modig sjöman
seglar jorden runt
jag gjorde ett halvår på en läckande båt
är glad att jag ännu flyter
-Vad är det för sång? -En kiwi-klassiker.
Jag måste ut härifrån.
Rick kände att han förlorat Jim, som om vi hade snott hans tjej.
Eller så pågick det nåt annat inne i hans skalle.
Hemma började Jims tjej Martha bli orolig.
Nu skulle han ha ringt från Tonga.
Efter tre veckor letade ingen efter oss.
Jag tror att den funkar. Jag har inte använt den på ett tag.
-Ni får ändå inte tag på dem. -Vad sa du, Darren?
Ni får inte tag på dem. Gordon kontaktar dem åt er.
-Han har avtalat tid med John. -Vad menar du?
Gordon ska anropa honom-
-men John kan inte anropa honom, för hans radio är olaglig.
-Det är avtalet. -Avtalet?
Jag hörde dem säga det. Gordon ska anropa och ge honom väderprognosen.
Varför sa du inte det? Din pappa hade inte följt med-
-om han vetat att de inte hade en riktig radio.
Hallå? Hur funkar den här?
Hallå?
Kom ombord!
Jag tror att de är här ute nånstans.
Okej. Vi gör ett försök.
6128,6. Det avtalade John och jag.
Klockan är snart halv nio. Han kanske lyssnar.
Argo anropar Rose-Noelle. Hör ni mig?
Er position, tack. Kom.
...28 grader syd.
Var det "28 grader syd"? Bekräfta eller dementera, Rose-Noelle. Kom.
28 grader syd. Jag är säker på att han sa det.
Nåt var fel. Jag fyllde tankarna med friskt vatten innan vi la ut.
Vart hade det tagit vägen?
För första gången tvivlade jag på att vi skulle överleva.
När ska du kolla vattentankarna, John?
Jag har kollat dem.
Och?
Tomma.
Vad då, tomma? Finns det inget vatten?
Vänta nu. Så allt vatten som du har pratat om i tankarna...
...alla tusentals liter är borta?
Vad hände med det?
-Vart försvann allt vatten?! -Det rann väl ut när vi kapsejsade.
-Hur rann det ut? -Det finns lufthål i tankarna.
-Varför sa du inget till oss? -VI måste hålla oss lugna.
Jävlar!
Ni måste inse fakta. Vi kommer att dö.
Det tjänar inget till med er dumma mast eller larviga ransonering.
Vi är dömda att gå under. Fan ta er, allihop.
Akta! Jisses!
Akta, kniven!
Ta kniven, pucko! Du tappade den! Hämta den!
Skitskalle, jag har en present till dig! Ta på dem och stick!
Om vi är dödsdömda, varför inte simma iland? Hej då, Phil!
Lägg av! Det är inte mitt fel att det inte finns nåt vatten.
-Feta, värdelösa svin! -Rick! Sluta!
Låt honom vara!
Jag går ner och letar efter seglen nu.
-Är du nöjd? -Varför ska du göra det nu?
För att du är farlig, Rick. När det inte går som du vill flippar du ut.
-Jag hämtar seglen. -Nej, jag gör det.
-Dum idé, Phil. Jag vet var de är. -Det vet jag också.
Fan ta er, hela högen.
-Om han inte överlever då? -Då blir det mer av allt till oss.
Nu gick du för långt, Rick.
På tok för långt.
Jisses...!
Rick hatade att tappa kontrollen. Motgångar gjorde honom rasande.
Han skyllde allt på andra, mest mig, men alla kunde få skulden.
Först senare förstod jag vad som drev honom.
Han kände att hans tid rann ut.
Amerikanska ambassaden
DAG 30
Som ni vet så har Rose-Noelle inte nått sitt mål.
Minns ni nåt som John Glennie kan ha sagt om rutten till Tonga?
De borde ha nått Tonga nu.
Hallå? Rose-Noelle? Svara. Hör ni mig?
Hallå?
Rose-Noelle?
Tack, gode Gud. Jag visste det.
Vi kommer att klara oss.
Det var ett tecken.
Jag visste att nån vakade över oss.
Det finns ingen fisk här ute. Inget lever så här långt från land.
-Vi är i en havsöken. -Man måste försöka.
-Kan vi få vår vattenranson nu? -Nej.
Det ser inte ut att bli regn.
Hör ni, killar. Kolla här.
Jag har tänkt. När vi kapsejsade var vi ungefär här.
Strömmen går däråt och tar oss kanske 10-20 sjömil om dagen.
Så efter att ha drivit i 34 dagar bör vi vara precis utanför kartan.
Men där finns inget. Inte före Sydamerika. Dit tar det...
Flera månader.
Kanske. Eller så för strömmen oss norrut längs med kontinenten-
-men långt från land. Det ger 1 000 sjömil till.
-1 000 sjömil... -Ja.
Vänta bara. Ni blir berömda.
Vad fan gör du?
-Skriver du dina memoarer? -Jag har inte bestämt mig än.
Det kan vara en bok eller ett kärleksbrev till mitt ex.
Rose-Noelle? Den stackars kärringen som du döpte den här skithögen efter?
Varför dumpade hon dig?
Hon dumpade mig inte. Hon dog i en flygolycka. Pan Am 816.
-Hon var på väg till mig. -Jaha, ja.
Det har varit många kvinnor sen min ljuva Rose-Noelle.
För många.
Visst. Jag menar... Du är ju ett riktigt kap.
Tillräknelig, snygg, ung, normal.
-Tillräknelig. Tillräknelig! -Rick, Rick.
-Vi spelar ett parti. -Visst, varför inte?
-Bra idé. Jag spelar mot vinnaren. -Stick och brinn!
-Ta det lugnt. Han är jobbig, men... -Men ingenting.
Ställ upp skiten.
Kära Heather. Om jag kommer hem
Phil? Säger du det till dem eller ska jag göra det?
Vad då?
-Du borde göra det där där ute. -Det blåser för mycket.
Phil tappade fiskespöt.
Det var vårt enda fiskeredskap.
Först den enda bra kniven och nu fiskespöt.
-Hur jävla dum är du? -Förlåt. Okej?
Inte okej. Det är allt annat med dig. Du är en glupsk, fisande gris.
Du ser ut som en boxare.
När ska du lära dig hur lågt i tak här är?!
Jag vill bara komma hem!
-Jag vill till min Karen. -Phil, det är okej. Det är okej.
DAG 36
Hör ni, killar. Kolla här.
Det är nåt som jag har jobbat på: ett vattenuppsamlingssystem.
Det är pvc-rör. Jag har massa såna i styrbords ponton. Vad tror ni?
Jag förstår inte hur du...
Hur ska du kapa rören?
Exakt. Kan vi inte...
Kan vi inte använda skrovytan som upptagningsområde?
Och så sätter vi trä längs med här...
...och här borta.
Med dräneringshål här...
...och här.
Ja.
Bra tänkt.
Nu drar du din del av lasset.
Har vi nåt trä?
Tack.
Man kan överleva länge utan mat, men inte utan vatten.
Våra ransoner var nu nere på lite drygt 5 cl per skalle om dan.
Men nu var vattnet nästan slut.
Vi var mer än törstiga, vi började bli uttorkade.
Rick? Vad är det där?
En båt.
Det är en segelbåt.
Signalelden! Tänd signalelden!
Kom igen, kom igen! Fort!
Den är för långt bort. De ser det aldrig.
-Generatorbränsle. -Bra tänkt. Lysande.
Okej, gå undan.
Släng på den här.
Kom igen, kom igen...!
Glöm det. Hon är borta.
En sån båt ska inte vara här ute. Det är ett tecken.
På att vi är långt från Sydamerika.
Det är ett tecken från Gud. Vi klarar oss.
Lägg av nu! Du ger mig fan huvudvärk.
Allt har en mening. Båten är ett tecken. Vi fick henne att dyka upp.
Som du fick stormen att komma? Du är en jävla idiot!
Bara Gud vet vad du vet.
Allt kommer inifrån. Spjärna inte emot.
Ett ord till och jag täpper till truten på dig!
Rick...
Tack, Gud, för att du har fört oss så här långt och för det som ska komma.
Ingen kontakt med besättningen på Rose-Noelle-
-som lämnade Picton den 6 juni med fyra Pictonmän ombord.
Trimaranen skulle komma till Tonga runt den femtonde.
Hon är nu sex veckor försenad.
Efter ett resultatlöst sökande höjs kraven om ett nytt sökande-
-trots redan stora kostnader som belastar statskassan.
DAG 40
Det var det sista.
Det regnar! Vatten!
Det regnar!
Ta flaskorna!
-Flaskorna! -Kom igen!
Tack, Gud.
40 dagar i öknen.
Tack!
Titta här!
-Tack, Gud! -Bra jobbat!
De lever. De är på väg.
Hem?
Har Rick en vit kabelstickad tröja?
Nej.
Jag ser honom i en sån. Mycket snygg.
Och gummistövlar. På en ö.
Vilken ö?
Jag frågade andeguiderna, men de sa det inte. Namnet är...
...två ord. Fem bokstäver och sju bokstäver.
Ricks guide är här hos oss nu. Han står precis bakom dig.
Han säger till oss att de är i säkerhet.
Rick, kom hit! Rick!
Fisk.
Kom till pappsen.
På grund av dig har vi inget spö. Vi kan inte fiska upp fiskjäveln.
Kom igen, Harry. Kom igen, kom igen.
Fan. Nej, han kommer tillbaka. Lugn bara, han kommer tillbaka.
-Jag tror att jag har nåt. -Det är ju perfekt.
-Och det här? Räcker det? -Ja, det är allt vi behöver.
DAG 50
Harry är tillbaka! Fort, ta nätet.
Han är där nere vid bordet.
Kom nu, Harry.
Långsamt.
Kom nu, Harry.
Lugn, Jim.
Han har honom!
Jag har den!
Ta den!
Ge mig honom.
Harry, du är så fin, så fin.
-Herregud. -Harry, du är en fantastisk fisk.
Och jag hoppas att du har många lika fina kompisar som du.
-Ingen fisk i havet, va, John? -De kommer nu.
De äter långhalsarna på skrovet.
-När ska du kolla gastuberna? -Jag vet inte hur rostangripna de är.
Minsta miss kan spränga oss i bitar.
Kom igen. Låt oss vara glada för det vi har.
Vi tackar på tok för lite.
Tack, Gud, för att du sände Harry.
Hjälp John hitta sin inre vad fan det nu är så vi kan använda gastuberna.
-Amen. -Amen.
Harrys vänner hade börjat dyka upp i stora antal.
Efter 2 1/2 månad hade Rose-Noelle blivit ett flytande rev.
Vår meny utökades: långhalsar, alger och sydseriola.
Massa sydseriola.
Hör ni. Föreställ er den stekt.
Jag glömmer inte gastuberna, John.
Du hittar dem. Eller så gör jag det.
Och det vill du inte. Jag kan skada din älskade jävla båt.
Ja, ja!
Okej, Jim. Skruva på den.
Gasen kommer.
Ska du inte stå på knä, John? Och be?
-Försiktigt. -Vi måste smaka. En, två, tre.
-Är de jämnstora? -Vem får den stora?
-De är i stort sett lika stora. -Skitsnack.
Du fyller år i morgon, va, Rick? Då får du välja först.
Det är lugnt, Phil. Du kan ta den största.
Tack.
Så jäkla gott.
Värdelös seger, va? Vi kunde ätit det för månader sen.
Han visste var tuberna var. Vi hade inte behövt vänta på varm mat.
-Vi måste kämpa för allt. -Det är sant.
Han hånar varje idé vi får och styr oss med det han vet om båten.
Huvudsaken är att vi har gas nu. Varm mat.
-Hur bra är inte det? -Du börjar låta som John. Jävla tönt.
Vad fan är det med dig? Han fixade allt det här.
-Var bara lite tacksam. -Skit ner dig!
Varför försvarar du honom? Din sorgliga, mesiga, jävla jänkare!
Killar! Jisses.
Trots förbättringen blev Ricks humör dystrare-
-och mer nyckfullt.
Inte ens Jim förskonades från hans raseriutbrott.
DAG 75
Titta!
Titta på hans bröstkött.
-Stekt kyckling. -Vi tar honom.
Ja!
-Han har honom! -Jag har honom!
Albatross-burritos...
...och tomatpuré.
-Delikat. -Du är en konstnär.
Vad ska hända om man dödar en albatross?
Den gamle sjömannen dömdes till att evigt driva runt på havet.
Han stekte inte sin, så vi slipper nog.
Vi har så mycket mat att vi kunde ha haft gäster.
Grattis på födelsedagen.
Vad fin, Rick. Den håller dig varm på vakterna.
För han är en jättebra kompis ja, han är en jättebra kompis
och det tycker vi allihop
Hipp, hipp! Hurra! Hipp, hipp! Hurra!
Vad är det? Är du okej?
Jag kunde inte fått en bättre födelsedag.
Det känns helt fel att vara glad här ute.
Många av oss har seglat i Söderhavet och de flesta känner John Glennie.
Våra krav om ett nytt sökande har varit fruktlösa-
-så vi måste kanske betala själva. Runt 15 000 dollar per flygtimme.
Minns någon något som helst som han kan ha sagt om rutten?
Hörde du Johns röst när du fick hans position?
-Han identifierade sig aldrig. -Men du hörde "Rose-Noelle"?
-Jag tror det. -Du snackar skit.
Dina lögner fick dem att leta vid Kermadecöarna.
-Det var Johns fjärde vägpunkt. -Skitsnack.
Karen var där och kan intyga det.
Det var så mycket brus. Vi hörde knappt nånting.
Vi vet ingenting, så är det!
Vi vill att de söker längs den här linjen 300 sjömil österut.
Släkt och vänner har betalat ett nytt sökande efter Rose-Noelle.
Båten försvann för tre månader sen.
ROSE-NOELLES BESÄTTNINGSMÄN FÖRKLARAS OMKOMNA
Det tog tre månader, men till slut började vi fungera som ett team.
Vi hade alla varsin roll. Vi hade mat och vatten.
Vi kunde ha fortsatt i evigheter.
Tror ni att vi kanske kommer att behöva en större båt?
Det var inte lönt att säga det till de andra. Båten såg oss inte.
Det var bättre att bespara dem besvikelsen.
DAG 118
Rick!
Rick! Kom ut hit!
-Vad är det? -Säg det, du.
Det kan inte vara sant.
Vad är det?
Jisses, era jävlar. Det är land!
Det där är land!
Njut av synen, John, ditt jävla as!
Vi är runt tio sjömil därifrån.
John?
Är du okej?
John.
Titta på det. Vad tror du? Det är på riktigt.
Jag kunde inte beskriva känslorna.
Lättnad, glädje, besvikelse.
Jag visste bara att slutet nu närmade sig, vad nu det betydde.
Det var kanske det som jag var rädd för.
Jag visste inte.
De andra såg fram emot liv som de kunde återvända till.
Men mitt liv fanns här med resterna av min förstörda Rose-Noelle.
Jag hade ingen annanstans att ta vägen.
DAG 119
-Vi borde ha rekordet nu. -Rekordet? Vilket rekord?
119 dagar på en kapsejsad båt måste vara nåt slags rekord.
-Vem fan bryr sig? -Jag sa ju att ni blir berömda.
-Vi fokuserar på att komma iland nu. -Bara jag kommer hem till min familj.
-Det kan det inte vara... -Vad kan inte vara vad?
När jag var barn åkte vi på semester till Great Barrier Island.
Ser du den där toppen? Det ser ut som Hirakimata.
Berget på Barrier.
Alla berg ser likadana ut på håll. Det är en ö utanför Sydamerika.
Nej, det är Hirakimata.
Vi har drivit tusentals sjömil åt andra hållet.
Du kan ha fel.
All landkänning är farlig.
Hav som träffar en landmassa kan skapa en kort, rörig sjöväg.
Motstridiga vindar och strömmar drar in en som en magnet.
-John, ta på den nu. -Det behövs inte.
Sluta tjafsa, ta på fanskapet nu!
Vi kunde nästan ta på marken, men kunde inte styra båten-
-och riskerade att kastas upp på klipporna.
-Vad var det? -Masten som slog i havsbotten.
Om masten trycktes upp kunde båten knäckas och kasta oss i havet.
-Vi måste lämna båten. -Nån vakar över oss.
Nej, fan, jag simmar in.
-Jag följer med. -För farligt. Här klarar du dig.
John!
Simma till båten, John! Det är en haj!
Simma!
Kom igen nu, simma!
Kom igen, John!
Jag var helt slut.
Men förutom en bula i skallen och ett vridet knä var jag okej.
Efter flera månaders ständiga faror med oväder och stormar-
-drev vi stilla mot land.
När Rose-Noelle inte kom längre in-
-gled vi ner i vattnet och vadade till torra land.
Vad gör du, John? Ber du?
Ni behövde inte oroa er. Det var meningen att vi skulle klara oss.
Vi borde tacka.
Låt oss bara vara tacksamma för att vi klarade oss. Det räcker.
Det sa jag ju.
Torra land.
Härligt.
Vi var aldrig i någon fara. Inte en enda gång. Tack vare dig.
Segelsäcken då? Ser nån den?
Kom.
John, vi går nu.
John.
Det där är ett pohutakawaträd.
Absolut Nya Zeeland.
Hitåt, killar. Det ser ut som en stig.
Herregud.
Hallå? Hallå? -Det är låst. Vad gör vi? Slår in ett fönster?
Nej, nej, nej. Det finns alltid en nyckel.
Herregud, en stol.
Pax för persikorna!
Inte inkopplad.
Jag måste ha varit i chock. I ett riktigt hus efter alla dar.
Tror du fortfarande att vi är i Sydamerika?
Jag kunde inte delta i festen, i deras frossarorgie.
Jag tänkte bara på Rose-Noelle som hjälplös drev runt i bukten.
Jag ville tillbaka till henne, men jag orkade inte.
-Fy fan... -Ska jag fylla på?
Tack ska du ha.
Tack.
-Vad håller du på med? -Steker hackad korv.
-Behöver du hjälp? -Nej. Jag klarar mig jättebra.
Skål.
Titta på denna festmåltid och på detta hus.
Vi är fyra jäkla lyckostar.
Ja, det är vi.
En skål.
I morgon hittar vi med lite tur en telefon och kan lämna ön.
Vi fyra lär aldrig vara ensamma igen.
Inte så här.
John, tack för att du hjälpte oss igenom det här.
Tack vare dig var Rose-Noelle en frikostig moder för oss alla.
För John.
Jag vet inte varför du var så säker på att vi skulle bli räddade.
Kom inte med nån ny knasig teori, men...
Även om det är svårt att erkänna, så hade du väl rätt -till slut.
Men...jag älskar er killar och jag hoppas...
Jag hoppas att vi efter allt som vi har gått igenom-
-kan fortsätta vara vänner.
Berömda vänner. De ger oss medaljer.
-För vänner. -Desserten.
Jag kan inte sova.
-Hur är det med huvudet? -Det värker.
Ja! Ja.
Kan jag hjälpa er?
Vilka är ni? Vad gör ni i Jims hus?
-Var är vi? -Vad menar du?
Great Barrier Island.
-Vad händer här? Vilka är ni? -Vi är Rose-Noelles besättning.
-Trimaranen som försvann? -Just det.
Nej.
Ni ska ju vara döda.
Jätteroligt att träffa dig.
POLISSTATION
Några hundra meter åt endera hållet i bukten och alla fyra hade dött.
Inte en chans.
-Hallå? -Är Heather där?
Det är jag.
-Rick? -Ja. Det är jag.
Förlåt, älskling. Jag kände inte igen din röst.
-Är du där? -Förlåt! Ja!
Åh, älskling. Är det verkligen du?
Ja, det är jag.
Vi är på Great Barrier Island. Vi flyger till Auckland snart.
-Du och Mattie får ta första planet. -Ja, vi kommer. Jag älskar dig!
Mattie, det är pappa. -Åh, älskling...
Då ses vi snart.
-Avresehamn? -Picton.
Datum för kapsejsningen?
-Hallå? -Martha? Det är jag.
-Är du där? -Ja, klart jag är.
De ska flyga oss till Auckland. Kan du flyga dit och möta mig där?
-Snälla Martha. -Okej.
Okej. Hej då.
Okej, du sa att ni såg ett lastfartyg...
Lyssna.
Ja, Snuttgurkan, det är Brumbjörnen.
Hej, gumman. Jag har saknat dig så. Jag har verkligen saknat dig.
Du ska...ta ett plan till Auckland så fort du kan.
-Jag älskar dig så mycket. -Hej då.
John, din tur.
-Tvivlade du på er överlevnad? -Nej.
-Varför inte? -Tro. Orubblig tro.
Mr Glennie, va? Ross Laing, Sjöfartsverket.
Det här är kapten McKinley. Får vi ställa lite frågor till er?
-Förde ni loggbok, mr Glennie? -Ja.
-Var är den nu? -Det här var så oväntat.
Menar ni allvar? Kan det inte vänta?
-Om vi ska tro er får ni samarbeta. -Efter allt vi gått igenom.
Hur fick ni mat och vatten när ni "drev runt"?
Rick?
Jag förstod inte hur vi överlevde allt det där och nu ifrågasattes.
Jag vet inte vad de gjorde i 119 dar, men de drev inte runt på havet.
Och det var bara början. Vi kunde inte ana vad som väntade.
Ingen skulle tro oss.
För tusan! Mattie, snälla du...!
Hur höll de fyra männen modet uppe i fyra månader på Stilla havet?
Sjöfartsverket ska nu plotta Rose-Noelles resa med dator.
De är alldeles för fräscha. De är för välnärda.
Vem tror de att de lurar? Jäkla knarksmugglare. De ljuger.
Jag tror inte på ett ord av det. Hur drev de runt osedda så länge?
Det går inte. Jag vet hur vädret är då.
Ingen båt håller sig flytande så länge.
Mitt i glädjen och lättnaden uppstod en del allvarliga frågor.
Transportministern har bett om en utredning av 120-dagarspärsen-
-som har mötts med utbredd skepsis.
Vad säger du till de som inte tror dig, John?
Finns det en annan historia?
Vet du... Jag skiter i vad folk tror.
Jim, kom och titta. John är på tv.
Vi drev runt så länge och överlevde bara för att vi var försiktiga-
-smarta och hjälpte varandra.
Jag står i tacksamhetsskuld till Phil, Rick och Jim.
De var de bästa jag kunde få under omständigheterna.
Om ni tittar på det här, killar, så tackar jag er.
Vi behövde och fick ett mirakel.
-Glennie påstår att båten välte... -Skitsnack.
Efter 119 dars drivande på havet bröts Rose-Noelle sönder-
-under ett oväder i går.
Mr Glennie flögs till vraket tillsammans med utredarna-
-som ska pussla ihop Rose-Noelles sista resa.
Tom.
Kan du titta på det här?
Jag kan ha haft fel.
Det kan vara landets mest mirakulösa överlevnadshistoria.
Fyra män i en kapsejsad båt drev runt på havet-
-i nästan fyra månader och överlevde för att berätta om det.
Deras historia var så fantastisk att vissa tvivlade på att det hänt.
Men en rapport som släppts i dag bekräftar deras otroliga historia.
Detaljerad vetenskaplig bevisning stödjer historien och visar-
-att den är helt sann och en av de stora havsöverlevnadshistorierna.
Rose-Noelles skeppare kallar rapporten rättvis och noggrann.
Glennie sa att den skingrar allt tvivel.
Åtta månader efter vår hemkomst dog Rick tyvärr av en hjärntumör.
Jim vårdade honom och blev sen sjuksköterska.
Phil gjorde flera seglingar över Stilla havet och blev pappa igen.
Men trots den stora prövningen som vi tillsammans klarade så bra-
-träffade jag aldrig Rick, Jim eller Phil igen.
Text: Thomas Jansson Scandinavian Text Service 2016
Ansvarig utgivare: Timo Lahtinen